- Jag kan inte bli inblandad. - Min rektor är inte så stödjande.
- Du måste hitta ett sätt att lösa det. - Jag vill prata med någon med makt.
Det finns ett system som är baserat på åratal av att sköta undervisning.
- Du måste följa systemet. - Nej, det tänker jag inte göra.
Du, jag försöker bara göra mitt jobb.
Vad är det för mening med programmet om de som klarar sig knappt kan läsa?
Jag tvingade fram det programmet.
Programmet förvarar bara barnen tills de är gamla nog att försvinna.
Jag uppskattar din avsikt, men det finns inget jag kan göra klass för klass.
Varför ska de komma hit när de vet att vi bara ödslar vår tid?
Vi säger åt dem "skaffa en utbildning". Sen säger vi "ödsla inte resurser".
Jag tänker på utflykter. De flesta av dem har inte varit utanför Long Beach.
De har inte fått tillfället att vidga sina vyer om vad som finns där ute.
Och de hungrar efter det. Jag vet det. Och det är ett belöningssystem.
De får inget innan de har förtjänat det genom att klara av sina studier.
Om budgeten inte räcker till böcker, kommer hon inte godkänna utflykter.
Jag fixar fram pengarna. Jag vill bara veta att jag inte stöter på motstånd.
Jag vill inte lova något jag inte kan hålla. Det bevisar bara att de har rätt.
Jag menar bara att Campbell inte behöver veta om det här.
- Du är portvakt på Marriott? - Bara över helgerna.
Du spelar tennis med Evan på lördagar. Du kan spela golf med pappa på söndagar.
Bonusen är att jag får rabatt på alla Marriotts hotell över hela världen.
Jag har hört många jobbtitlar men din måste vara ett ny.
- Deltidsjobbet var ju bara tillfälligt. - Jag vet inte hur länge bara.
Om jag sa nej då? Jag vill inte att du har tre jobb.
Jag kan få det att funka Scott.
Du kan göra vad du vill! Det är bara det att... Du frågade inte ens mig.
- Jag försöker bara göra mitt jobb. - Genom att skaffa två till?
Jag förstår inte Erin.
Det är dags att vi lever våra liv, medan vi är unga, innan vi skaffar familj.
Det är kanske ett bra tillfälle för dig att börja skolan igen och få din examen.
Skulle inte det vara bra?
Vad?
Inget.
Jag meddelar dig senare. Jag har bokat ett möte med Hem och Skola nästa vecka.
Det borde inte vara några problem.
- Underbart att se dig, Paula. - Kul att se dig med.
Rektor Banning pratade med dr Cohn från skolstyrelsen. Ni ska på en utflykt?
Ja, men det är över helgen, så det påverkar inte några prov.
Jag vet att du är upptagen och jag ville inte störa dig då jag betalar själv.
- Jag kommer strax. - Å nej. Nej, nej, nej. Erin?
- Sätt dig i bilen igen. - Pappa, han bor precis här.
Jag hämtar honom. Sätt dig i bilen och lås dörren.
- Vad hetar han? - Andre Bryant.
Sen farsan stack kan inte morsan titta på mig eftersom jag ser ut som pappa.
Med brorsan i fängelse ser hon på mig och tror att jag kommer sluta där med.
Hon ser mig inte. Hon ser mig inte alls.
Jag går ut.
- Vart ska du? Jag behöver dig. - Jag kan inte. Jag måste göra en grej.
Jag gör det i natt. Jag måste göra en grej och jag kan inte släpa det med mig.
Glöm det, jag ber någon annan. Jag kan inte vänta hela dagen på dig.
- Hörde att brorsan din fick livstid. - Nej, den andre erkände.
Till vem? Din bror?
Är du Andre?
Hur är läget?
- Vad? - Spänn fast bältet.
Du med, unga dam.
- Har ni varit till Newport Beach innan? - Ja, på vägen till Paris förra året.
Paris.
Jag tog med något åt dig.
Det är en bra bok. Jag läste den i skolan. Den handlar om en gängmedlem-
-och jag tänkte att du kanske ville läsa den.
Vad sa försvarsadvokaten?
Han sa åt mig vad jag skulle säga när jag skulle vittna.
Jag är stolt över dig.
Ingen är oskyldig. Ingen.
De har gjort det så många gånger och sluppit undan
Det handlar inte om vad som hände eller inte hände.
I krig måste du njuta av dina segrar när du kan för du kan snart förlora.
Men om du segrar tillräckligt ofta...
...kommer du vinna en dag.
I början av turen fick vi ett kort med en bild på ett barn.
Man kunde lista ut vilka de var och vilket läger de skickades till.
I slutet av turen fick man veta om de överlevt.
Jag fick en liten tjej från Italien.
Tito, din keps.
Kristallnacht, kallade dem det. Kristallnatten.
Hundratals synagoger brändes.
Mer än 7000 judiska affärer förstördes.
Över 100 judar dödades.
Ett litet barnhem i Isieux, Frankrike.
Bland barnen som fördes till Birkenau fanns elvaåriga Liliane Berenstien-
-som innan hon togs, lämnade ett brev till Gud.
Min lilla kille dog. Han hoppade av tåget och de dödade honom.
Jag vet inte varför det besvärar mig så.
Jag har sett döden hela mitt liv.
Men den lilla pojken vara bara fem.
Fröken G bjöd oss på middag på hotellet som hon jobbar på.
Hon bjöd in överlevare från Förintelsen för att träffa oss.
Där fanns Elisabeth Mann.
Jag hade mina föräldrar, min syster och mina två bröder.
Gloria Ungar.
Om någon av er har sett någon med ett nummer på armen så är de de lyckliga.
De som blev tatuerade när vi kom till Auschwitz, fick arbeta som slavar.
Inte de andra, bland annat min familj.
Så vi rymde, en del av oss ungar.
Jag var vid den tiden 11 år.
Eddie Ilam.
Vart vi skulle visste jag inte, men jag kom ihåg ett ställe där jag hade bott.
När jag kom dit, var alla judar borta.
Jag var i det värsta lägret. Jag var i Auschwitz.
Och Renee Firestone.
När jag kom dit förde de genast bort mina föräldrar.
Min lillasyster, som då var 14, stannade hos mig ett litet tag.
Senare separerade de oss också.
Hon förlorade hela sin familj i lägret.
Hon kom till det här landet med fyra dollar i fickan och ett nyfött barn.
Jag glömmer dem aldrig.
Jag kan inte tro att fröken G gjorde allt detta för oss.
Hej älsklig! Vi är fortfarande på restaurangen om du vill komma förbi.
Vi har inte beställt in efterätten än och barnen har så kul.
Du måste se dem.
Om du kommer hem snart, kom hit. Klockan är bara 21.30.
Vi ses senare. Älskar dig. Hej då!
Jag saknar min mammas...
Ni hade hela sommaren att läsa den här boken.
Jag tänkte det skulle vara bäst att börja med Victora-
-för att få ett svart perspektiv.
Victoria?
Har jag en stämpel i pannan som säger: "Språkrör för de svartas rättigheter"?
Hur ska jag veta de svartas perspektiv på Purpurfärgen?
Om jag inte byter klass, kommer jag gör honom illa.
Läraren behandlar mig som jag är alla svartas Rosetta Stone.
Va? Svarta lär sig att läsa, och alla kommer mirakulöst till samma slutsats?
Då beslutade jag mig för att kolla upp en kompis engelskaklass.
- Hur har din sommar varit? - Kanon.
Du är fortfarande vit, ser jag.
Okej, allihop. Är ni redo?
Hej G.
EN SKÅL FÖR FÖRÄNDRING.
Okej, flickor och pojkar, lyssna. Det här är vad jag vill att ni ska göra.
Jag vill att var och en av er tar ett steg fram och tar en av de här väskorna-
-som innehåller de fyra böcker som vi ska läsa den här terminen.
Det är väldigt speciella böcker, och de påminner alla på något sätt, om er.
Men innan ni tar böckerna vill jag att ni tar ett glas med cider-
-och jag vill att alla utbringar varsin skål.
Vi ska alla skåla för förändring.
Vad jag menar är att, från den här stunden-
-ska ingen säga åt er "ni kan inte".
Alla skäl ni har till att saker och ting inte kommer att förändras försvinner.
Och den ni var innan idag har haft sin tur. Nu är det er tur.
Är ni redo för att festa?
- Sluta upp med det där. - Vad är det som händer?
Jag har haft kille sen jag var typ 11.
- Jag tror dig. - Håll käften.
Alla har trott att jag ska bli med barn innan jag blev 16 och hoppa av skolan.
Som min mamma.
- Det kommer inte hända. - Ingen lyssnar på en tonåring.
Alla tror att man är lycklig bara för att man är ung.
De ser inte de krig vi uthärdar varje dag.
En dag kommer mina krig att vara slut. Och jag kommer inte att dö.
Jag kommer inte acceptera att de behandlar mig illa.
Jag är stark.
Min mamma sparkade ut mig när jag blev med i ett gäng.
Men jag vill gärna att hon får se mig ta studenten. Jag vill gärna bli 18.
Fröken G? Kan jag läsa något ur min dagbok?
Självklart.
- Vem är han? - Han har alltid gått med oss, idiot.
- Vad heter han? - Jag vet inte.
Den sommaren var den värsta sommaren i mitt korta liv.
Allt började med ett telefonsamtal.
Min mamma tiggde och bad, ville har mer tid, som om hon kämpade för sitt liv.
Hon höll mig så tätt hon kunde och grät.
Hennes tårar träffade mig som kulor, och sa att vi blev vräkta.
Hon bad mig förlåta henne. Jag tänkte: "Jag har inget hem".
"Jag skulle ha önskat mig något billigare till jul".
Dagen vi skulle vräkas väcktes jag av att någon knackade på dörren.
Polisen var där för att göra sitt jobb.
Jag tittade upp mot himlen, väntade på att något skulle hända.
Min mamma har ingen familj att vända sig till, tjänar inga pengar.
Varför gå till skolan och få bra betyg om jag är hemlös?
Bussen stannade utanför skolan. Jag ville kräkas.
Jag har förra årets kläder, gamla skor och taskig frisyr.
Jag trodde att de skulle skratta åt mig.
Men jag träffade två kompisar som gick i min engelskaklass förra året.
Då slog det mig. Gruwell, min tokiga engelskalärare från förra året är den-
-enda som fick mig att känna hopp.
När jag pratade med kompisar om utflykter började jag känna mig bättre.
Jag fick mitt schema, första lektionen är i rum 203, med fröken Gruwell.
Jag gick in i rummet och kände att mina problem inte var lika viktiga längre.
Jag är hemma.
Ja, det är du.
Men du är en hedersstudent.
Om du flyttar till fröken Gruwells klass, tänk på hur det påverkar ditt betyg.
Det spelar ingen roll för mig. Mitt betyg förblir det samma.
När jag kom till den här skolan hade jag VG i snitt.
När jag sökte till avancerad engelska och matte sa man att det skulle vara-
-bättre om jag var i en svart klass.
Nu, när jag kommit in, sa min lärare-
-"Det är inte varje dag man ser en svart student här". Som om jag inte märkt det.
När jag frågade en annan lärare varför vi inte läser mer svart litteratur, sa hon-
"Vi läser inte svart litteratur på grund av all sex, droger och svordomar"!
Det hade räckt med "Det är olämpligt".
Erin kan inte gör det! Hedersstudenterna är mina.
- Hon har ingen rätt att undervisa dem. - Eleven begärde det.
Och Gruwell har Cohn som i en liten ask.
Det som irriterar mig är att de bråkar, bryter mot lagar och förstör skolan.
Och ändå ser vi dem som speciella. Vi belönar dem som...
Jag förstår bara inte vad det lär dem.
Hej! Ursäkta jag är sen.
- Har du ätit? Är du hungrig? - Vilken fråga ska jag svara på först?
Jag har ätit. Jag är inte hungrig.
Något väldigt häftigt hände idag. Jag fick en hedersstudent.
Är det inte underbart? Hon begärde faktist min klass.
- Klarar du att undervisa en henne då? - Vad menar du?
Du är van att undervisa dina elever. Kan du undervisa någon som är smart?
- Självklart kan jag det. - Men du har inte gjort det innan?
Du lär ju inte ut samma som alla andra.
- Mina elevers betyg är upp till G. - Ja, men det ju bara enligt dig.
- De lär ju sig inte samma som andra. - Som andra? Det gör de visst.
De läser Anne Franks dagbok. De lär sig att skriva och skaffar ett ordförråd.
Okej. Jag ber om ursäkt.
Gratulerar.
- Vad är det för fel på dig? - Du sa att jag var arkitekt på festen.
Och att mitt jobb bara är tillfälligt. Sluta med det. Jag gillar mitt jobb.
- Du sa att du ville bli arkitekt. - Ja, innan vi gifte oss.
Så jag ska gå i skolan igen nu i två år och praktisera i tre? Jag blir över 40.
- Jag trodde du ville bli arkitekt. - Vad jag vill spelar ingen roll.
Varför inte?
Att skriva dagbok är en konstig erfarenhet för någon som mig.
Inte för att jag aldrig skrivit något förut, utan för att jag inte förstår att-
-någon skulle vara intresserad av att läsa om en 13-årings tankar.
Fruktansvärda saker händer utanför. När som helst på dygnet.
Fattiga hjälplösa människor slits från sina hem. Familjer splittras.
Kan jag bara vara mig själv, är jag nöjd.
Jag är en kvinna med inre styrka och mycket mod.
Om Gud låter mig leva ska jag åstadkomma mer än min mamma.
Anti-judiska åsikter spreds snabbt.
Judar måste bära en gul stjärna. Judar måste lämna in sina cyklar.
Judar förbjöds åka spårvagn och bil.
Judar förbjuds besöka teatrar, biografer och andra nöjesställen.
Judar får inte medverka i sporter. Tennisbanor och hockeyrinkar är förbjudna.
Jag kan inte beskriva hur hemskt det är att inte få gå ut.
Jag är hemskt rädd att vi ska bli upptäckta och skjutna.
Ingen kan hålla sig utanför. Hela världen är i krig.
Och även om de allierade vinner mark, så ser man inget slut på det.
När ska Anne röja Hitler ur vägen?
Du vet. Döda honom?
Det är Anne Franks Dagbok, inte Die Hard.
Fortsätt läsa.
Vi pratade om de mest privata saker, men inte om det som ligger närmast hjärtat.
Jag förstår mig inte på Peter.
Är han ytlig? Eller är det hans blyghet som håller honom tillbaks, även med mig?
- Kommer Anne och Peter bli ihop? - Det säger jag inte.
Det är omöjligt för mig att bygga mitt liv av kaos, lidande och död.
Jag ser världen förvandlas till vildmark.
Jag känner miljoners lidande, men jag känner att det kommer bli bättre.
- Eva, vad är det? - Varför sa du inte att hon dör?
Varför sa du inte att hon fångades? Jag hatar dig och den här boken.
Om hon dör, hur går det för mig? Vad säger du om det?
- Anne Frank dog, men hon... - Jag fattar inte att de hittade henne!
Det är ska inte hända. Det är inte rätt.
Jag pratar inte med dig.
Du pratar omkring mig. Det är samma sak.
Du förstår, för mig är hon inte död. Hur många som du känt har dött?
- För många för att räkna. - Hur många har du läst en bok om?
Har du sett dem på TV eller i tidningen? Det är därför den här boken är så bra.
Hon var i din ålder. Anne Frank förstår vår situation, min situation.
Och hon Miep Gies, som hjälpte till att gömma dem? Jag gillar henne.
- Jag har lånat alla böcker om henne. - Du använde ditt lånekort?
Nej.
Lyssna. Marcus har gett mig en idé.
Istället för att skriva en bokrapport ska ni skriva ett brev till Miep Gies-
-kvinnan som hjälpte gömma familjen Frank. Hon lever någonstans i Europa.
Jag vill att ni talar om hur ni känner för boken. Berätta om era erfarenheter.
Men jag vill att breven är perfekta så ni får skriva det mer än en gång, okej?
- Kommer hon att läsa breven? - Det är en skoluppgift. Jag läser dem.
- Hon borde få läsa dem. - Kan du ordna det, G?
- Hon kan komma hit och berätta. - Ja, vi kan ha en stor middag igen.
Hör ni! Hon är gammal.
Jag vet inte hur man kontaktar henne, eller om hon reser. Det kommer bli dyrt.
Vi kan samla in pengar.
G? När Miep Gies kommer, kan jag få eskotera henne in?
Restauranger i Long Beach anordnar insamling till studenter.
Fem dollar.
Hej, jag försöker få nummret till Anne Franks stiftelse i Basel, Schwiez.
Vad ska den offentliga skolan betala för, om inte studenterna?
Kathartisk skrivkurs över studenernas liv.
Studenter från Wilson har dansuppvisning för samla in pengar åt gästföreläsare.
Kom in, Margaret.
Kvinnan som gömde Anne Frank besöker Wilson High.
Välkommen till Wilson, Miep Gies.
G har skickat våra brev ända till Amsterdam till Miep Gies.
När hon bestämt sig för något finns det inget som kan stoppa henne.
Efter vi samlat in pengar för att flyga henne till Long Beach, stod hon där.
Men hon var mindre än jag hade väntat mig.
Belöningen för en jude var 2 dollar.
Desperata personer pratade med Gestapo.
4 augusti sprang de in på mitt kontor.
En man riktade sin pistol mot mig och sa: "Inte ett ljud. Inte ett ord".
Sen gick det direkt upp på vinden. Jag kände mig så hjälplös.
Jag kunde höra Anne skrika. Jag sprang tillbaka till mitt hus.
Jag letade efter ett örhänge, krimskrams, vad som helst som jag kunde muta dem med.
Jag tog allt ihop med mig tillbaka.
Soldaten tog fram sitt vapen och satte det mot mitt huvud.
Man kunde skjutas eller skickas till läger för att ha gömt en jude.
En annan soldat kände igen min dialekt. Han var österrikare, liksom jag.
Men jag hade adopterats av en holländsk familj. Han bad att jag skulle få gå.
Jag kommer aldrig att glömma fjärde augusti.
Och jag tänker på Anne Frank.
Ja?
Jag har aldrig haft en hjälte förut. Men du är min hjälte.
Å nej, unga man. Jag är ingen hjälte.
Jag gjorde det för att det var det rätta att göra. Det är allt.
Vi är alla vanliga människor.
Men även en sekreterare, hemmafru eller tonåring-
-kan, på sina egna sätt, tända ett ljus i ett annars mörkt rum. Förstår ni?
Jag har läst era brev, och er lärare berättade för mig om era erfarenheter.
Ni är hjältarna.
Ni är hjältar varje dag.
Era ansikten finns för alltid i mitt hjärta.
Är du hungrig?
- Vet du vad du ska säga i domstolen? - Jag vet vad jag måste säga.
- Du vet hur det är? - Ja, det vet jag.
Och att mannen som satte din pappa i fängelse visste att han var oskyldig.
Men, du vet...
Han bara...
...skyddade sina egna.
Vad i helvete begär folk av mig?
Mamma.
Vad gör du här?
Jag vill komma hem. Jag vill inte leva på gatan längre. Jag är ledsen.
Jag vill ändra mig. Men jag behöver hjälp.
Jag behöver dig, mamma.
Jag behöver dig.
- Vid vilken tidpunkt var det? - Jag sa ju det, strax efter 21.
Och du såg tydligt den anklagade, Grant Rice, i affären?
- Jag sa ju att han spelade arkadspel. - Vad hände sen? Vad såg du?
Han blev arg när han förlorade spelet, sen började han skrika och hota alla.
Han hotade alla? Hotade han dig?
Nej, han som har affären.
- Han ville ha sina pengar tillbaka. - Vad gjorde affärsinnehavaren då?
Skrek tillbaka. De bråkade. Han slog ner något och försvann.
Vad hände sen? Vad såg du?
Jag såg...
Paco gjorde det.
Paco dödade killen.
För det du gjorde idag borde du vara död. Men på grund av din pappa lever du.
Men för oss är du död.
En vacker dag får du veta hur en förädare får lida.
Min pappa kommer inte prata med mig mer.
Och jag måste ligga lågt ett tag.
Jag kommer bo med min faster.
Hon bor ännu längre bort...
Så jag undrade bara om jag skulle kunna-
-stanna ett tag med dig.
Så jag kan göra klart läxorna. Det är för sent när jag kommer hem.
Du kan stanna så länge du vill.
Jag kan till och med köra dig till din faster om det blir för sent.
Överdriv inte nu, G.
Jag tror att jag har din färg.
Kom förbi portvakten på vägen ut så ska jag visa dig vägen.
Sluta! Det räcker!
Ni får tre sekunder.
...retade upp och provocerade dem till våldsamma handlingar.
1961 reste en grupp med blandade raser till södern med buss-
-för att utmana segregationen.
Svarta satt fram, vita där bak.
De blev attackerad med eldbomber, men de fortsatte.
I Montgomery, Alabama, erbjöd sig Jim Zwerg att stiga av först-
-fast han visste att en mobb väntade.
Han slogs nästan till döds medan de andra gick av bussen.
Den sortens mod är för mig otroligt.
Jag var rädd för att bara gå i den här klassen, och jag skämdes-
-för jag har alltid varit den dumma ungen i skolan, även bland vänner.
Men inte längre. Jag måste ha något slags mod för jag stannade kvar.
Jag stannade.
Ledsen att jag är sen. Jag körde hem barnen. Jag ville inte att de tog bussen.
Du kommer inte tro vad som har hänt.
Jag är så trött. Det är så sött. De vill aldrig gå hem.
Vi har så trevligt tillsammans. Jag ska ta en dusch.
Om du tar ett glas till kommer du få huvudvärk.
Din väskor är packade och du tror att vinet kommer ge mig huvudvärk?
Varför gör du det här? För att jag inte gett dig tillräckligt med uppmärksamhet?
Nej, det är inte det.
Jag... jag känner att jag lever ett liv jag inte valt.
Erin, det är bara... Det är för jobbigt.
Ditt liv är för jobbigt?
Jag tycker att det du gör är ädelt. Och det är bra. Jag är stolt över dig.
Det är jag.
Men jag vill inte må dåligt av mitt liv.
Jag vill inte få dig att må dåligt. Jag planerade inte att bli ansvarig för dem.
Vem frågade dig? De är inte dina ungar.
Varför måste jag bli tillfrågad?
Jag kom på vad jag ska göra och jag älskar det.
När jag hjälper barnen, ger deras liv en mening, blir hela mitt liv meningsfullt.
Hur ofta händer det?
- Vad behöver du mig till då? - Du är min make.
Varför kan du inte stödja mig och vara en del av det, som fruar gör?
För att jag inte kan vara din fru.
Jag önskar att det inte lät så fult.
Erin? Om du måste välja mellan oss...
...och klassen, vad skulle du välja?
Om du älskar mig, hur kan du ställa en sådan fråga?
Erin, titta på mig.
Det här är allt som funnits för mig.
Jag är inte ett av barnen. Jag har inte mer potential.
Du vill inte vara här, för om du fick hade du vara i klassrummet varje kväll?
Det är inte sant. Jag vill vara här med dig. Jag älskar dig.
Du älskar tanken av mig.
Men det är en bra tanke.
Jag vet.
Pappa? Hej.
Jag försökte faktist ringa någon annan men ringde dig automatiskt. Ursäkta.
Jag ringer dig i morgon. Jag måste ringa nu.
G tvingade oss läsa Tolv Arga Män.
Den handlar om en jurymedlem som ändrar de andras åsikt. Den fick mig känna hopp.
14.00 idag fick min bror sitt straff.
Den advokat som utsetts, trodde förmodligen att han var skyldig.
Jag insåg att det bara var en bok. Min bror fick mellan 15 år och livstid.
Rättvisa betyder inte att de onda åker dit, bara att någon gör det.
Så nu har du tid?
- Vet någon här vart Andre är? - Jag såg honom inte på bussen.
- Kommer vi att ha samma rum nästa år? - Jag vet inte. Ni går ju i trean då.
- Vad menar du? - Jag undervisar bara de två första åren.
Så du menar att vi inte kommer ha dig nästa år?
Jag undervisar inte treor. Jag trodde ni visste det.
- Du vill inte undervisa oss nästa år? - Självklart vill jag det. Jag kan inte.
- Varför inte? - Skolledningens beslut. Regelverket.
Hon har inte varit här tillräckligt länge för att få undervisa avgångsklasserna.
De kan inte gör så! De har ingen rätt!
Det är här vi lär oss. Alla gillar alla. Alla känner alla.
Det här är det enda stället där vi kan vara oss själva.
Det finns ingen annan plats som den här för oss.
- Jag får inte undervisa högre klasser. - Du får inte?
Vi kan slåss, precis som Freedom Riders.
Ja, vi kan åka omkring i en buss.
Men den här gången, försöker de spöa oss, så ska vi spöa några ur ledningen?
Eller så kan vi gå till media. Det här får deras uppmärksamhet.
Eller så målar vi adminstrationsbyggnaden med orden "Skitstövlar" i olika färger.
Det är mina böcker, inte Scotts. Jag packar fel böcker.
Älskling, ta en paus.
Sitt ner.
Jag kan inte fatta att jag skiljer mig.
Jag trodde aldrig det här skulle hända.
Vad gör jag nu?
Nästa år har jag inte min ungar heller?
Tycker du att du borde stanna med dem? Eller är det bättre att de får gå vidare?
Jag vet inte.
- Det är bara ett jobb, som du sa. - Ja, det är det.
Men är jobbet avklarat?
Lyssna på mig nu. Det du har gjort för de där ungarna...
Jag hittar inte ord för det ens.
Men en sak är säker, du är en underbar lärarinna.
Speciell. Du har blivit välsignad med en börda, min dotter.
Och jag är avundsjuk på dig för det.
Och jag beundrar dig.
Hur många pappor får chansen att säga det till sina döttrar och verkligen mena det?
Det hon föreslår går emot bestämmelserna.
Hon får inte följa med sina elever upp en klass. Hon har bara varit här två år.
Det finns lärare här som har jobbat och offrat sig själva mycket längre-
-för att få undervisa avgångsklasser.
För att inte nämna deras erfarenhet i att undervisa smarta studenter.
- Vi måste följa läroplanen. - Jag vill inte åsidosätta läroplanen.
Jag vill bara ha kvar min klass nästa år.
Hon kan inte. Jag har den klassen.
Skolledningen kommer inte acceptera det.
Lärarrotationen blir avbruten, pensioneringsplanen måste göras om-
-ingen respekt för lärare som förtjänat tjänsten, som fokuserar på klassrummet-
-och inte på P.R. och tidningsartiklar.
- Jag bad inte om de där artiklarna. - Hon är mitt i en skiljsmässa.
- De stannar länge i hennes klass... - Okej, nu tar vi det lite lungt här.
Jag hade hoppats att vi kunde prata om det här och kanske hitta en lösning.
- Det finns ingen lösning... - Margaret.
Om vi bortser från all förbittring, även om vi arrangerade det här-
-och låter henne undervisa dem, så finns det inget ämne som hon är behörig-
-att undervisa i enligt skolplanen. Om inte Brian byter till en ny klass.
Nej.
Då finns det inget jag kan göra.
Är det allt?
Tro det eller ej, fröken Gruwell, det finns andra kapabla lärare inom skolan.
Om du har gjort de framsteg du säger så bör dina elever vara redo att gå vidare.
De kan tjäna på att få en erfaren lärare.
- Du kan inte. Du gillar dem inte ens. - Vad har det med undervisning att göra?
Jag har varit lärare i över 30 år.
En del studenter hör fortfarande av sig. Jag vet hur det är att bli älskad här.
Du vet inte vad jag har gått igenom för att bli en bättre lärare-
-och nu duger jag inte för dina elever?
Om de byter lärare och inte lyckas så beror det på att de inte var redo!
De är för att du misslyckats, inte de.
Andre? Kan du vänta ett tag?
Jag hörde om din brors dom. Jag beklagar. Är det därför du inte kommit till skolan?
Jag har haft saker att göra.
Syftet med uppgiften var att du skulle ge dig själv betyg. Ett IG, varför det?
- Det är vad jag förtjänar. Det är allt. - Verkligen?
Vet du vad det här är? Det är ett "Dra åt helvete" till mig och alla i klassen.
Jag vill inte ha ursäkter. Jag vet vad du kämpar mot. Men vi kämpar alla mot något.
Innan du kan se mig i ögonen och säga att IG är vad du förtjänar-
-så tänker jag inte underkänna dig, om jag måste komma hem till dig varje kväll-
-tills du är klar med uppgiften. Jag vet vem du är. Förstår du vad jag säger?
Jag ser dig.
Och du misslyckas inte.
Tänk över det här och kom in sen. Jag vill ha en ny utvärdering.
IG. Går du på droger?
Jag vill att ni alla ska veta att jag och Cohn verkligen har försökt.
Men det är beslutat att vi inte kan fortsätta tillsammans nästa år.
Nej! Det är inte okej, morsan!
För det första, jag är ju inte er mamma, eller hur?
- Det betyder inte mamma. - Det är för att visa respekt för dig.
Lyssna på mig.
Använd inte mig som en ursäkt till varför ni inte klarar det.
Ni har alla klarat er i år.
Tänk på hur ni gjorde det.
Alla här har en chans att ta studenten.
En del blir först i familjen med det.
Den första som kan gå på college.
En del av er är snabbare än andra.
Men alla har chansen.
Och ni gjorde det. Inte jag.
Jag har ett...
...sista projekt jag vill ni ska göra.
G ville att vi alla skulle göra en bok av våra dagböcker, som Anne Frank.
Hon fick en affärsman att donera datorer, så att vi kunde jobba med det.
Hon sa att vi hade något att berätta.
Vi var inte längre bara elever. Vi var författare med egna historier.
Även om ingen läste den så skulle boken vara kvar, ett bevis på att vi funnits-
-att det här hände, vi spelade roll.
Även om bara för varandra. Och vi kommer inte glömma.
Hon lovade inte att den skulle ges ut eller så men vi kunde själva sprida den.
Hon bad oss komma på en titel, något vi ville kalla oss sjävla.
De ringde nyss från skolstyrelsen.
Det ska hållas ett möte angående din klass. Vet du något om det här?
Nej.
- Eleverna har blivit som en familj. - För vem? För dig?
För varandra. Rum 203 är som ett hem för dem.
Deras tillit bygger på oss som grupp.
Så fort de inte är i hennes klass kommer de falla tillbaks till sina gamla vanor.
- Deras kunskaper har ökat väsentligt. - På pappret, ja. Men vad har hon gjort?
Hur blir det med de nya studenterna? Kan hon göra om det här år från år?
Hennes metoder är opraktiska, omöjliga att föra in i systemet.
Tänk om alla lärare gjorde som hon?
Det finns miljoner barn som ska utbildas, vi behöver ett sätt att lyckas med det-
-ett sätt som låter så många som möjligt att lyckas. Inte bara i undantagsfall.
Kan du skapa en familj i varje klass för varje årskurs, för alla du undervisar?
Jag vet inte.
Tack.
Där är fröken G!
- Vad hände? - Kommer du undervisa oss nästa år?
Nej.
Vi kommer att vara tillsammans tills ni tar studenten.
FLERA AV ELEVERNA VAR FÖRST I FAMILJEN MED ATT TA STUDENTEN OCH LÄSA PÅ COLLEGE.
G FÖLJDE MED NÅGRA AV SINA ELEVER OCH UNDERVISAR PÅ UNIVERSITETET I LONG BEACH.
BOKEN PUBLICERADES 1999.
DE STARTADE EN FOND FÖR ATT ÅTERSKAPA SIN SUCCÉ I HELA LANDET.
ERIN GRUWELL MED SINA ELEVER 2006.
Översättning: Memnock och Greedy
Undertexter.se Översättargrupp © 2007 www.Undertexter.se